Светослав Иванов
Ще вали пак, прежуря увиснало слънцето…

chitanka.info

Ще вали пак, прежуря увиснало слънцето.

И птиците нервно летят, тежи въздухът, пълен с демони.

Събират се облаци, космати и зли като кучета.

Не ми стига дъхът, в гърдите пулсира и стене

до болка сърцето ми.

Очите ми блъскат в небето, като врабче — във прозорецът.

Без да мога да спра, все вървя, а като чаша

са празни посоките.

Ти си до мен, а това е чисто и хубаво.

И ме научи по своему, да обичам и живота, и себе си.

Миг преди краят, ме накара да се страхувам от него.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.